Напомни ми да не се свързвам с твоята лоша страна.
Колко спечели?
- Не играехме за пари. - Ти се изхабяваш по този начин за нищо?!
Трябва да е доста мъжествено това. За какво искаше да говорим?
- Не се тревожи за това. Промених мнението си.
- За какво?
Сватбата на братовчед ми е утре. Щях да те помоля да бъдеш моята дама.
- Заета съм и без това. Забавлявай се. - Хей!
- Няма да ходя. Не ти ли казах? - Не точно. Защо избягваш проблема?
Ако познаваше семейството от страна на баща ми, нямаше да питаш.
А и Бенет може да помоли някой от своите братя да му бъде кум.
- Кум! - Да.
Прави го, за да може да ядоса баща си. Това е чичо ми Джонас,
който ме счита за черната овца в семейството,
ако може така да се каже.
- Така че ти наистина не можеш да дойдеш? - Ти каза, че няма да ходиш.
Как да не отида?
Да не си се обезводнил или нещо друго? Защото не ми говориш смислено.
- Мислиш ли, че можеш да промениш плановете си?
- Плановете ми?
Разбира се, звучи ми забавно.
Е, няма да стигна толкова далеч.
Това не са твоите зяпачи. Те се гордеят със своята високомерност.
Не ми говори за високомерност.
С моето ДНК, аз съм кръвно свързана, с който и да е.
Уинстън Чърчил, Айнщайн, Покахонтас.
Трябваше да отбележа, че това ще бъде формална среща.
Няма проблем.
Слушал си истории за това място, но по дяволите!
Сякаш никога не се е случвало.
- Какво мислиш?
- Обожавам сватбите. - Никога не съм ходила на сватба.
Наистина?!
Няма нищо по-романтично от това двама души да дарят сърцата си един на друг,
докато смъртта ги раздели. Това ме разгорещява.
Не, благодаря. Да живея с един и същи човек до края на живота си?!
- Дори не искам да чувам за това. - Ще си изкараш страхотно.
Перфектно.
Чудя се колко кинти искат за тази мръсница.
- Лоуган плаща за това, нали? - Не е като да е мой татко-богаташ.
- Защо не? - Мога ли да ви помогна?
- Просто разглеждаме. - Колко струва тази?
- Шест. - Шестотин?
Хиляди. Това е ценен оригинал на Рафаел Банкс.
Това вече е глупаво.
Може ли да ми я запазите? Ще се върна за нея по-късно.
- Разбира се. - Благодаря.
Лека нощ. Ще затворя, когато свърша.
OK.
През какво трябва да мине едно момиче, за да изглежда добре.
Все още съм търсен от полицията, заради тази Макиока.
Няма смисъл да опитвам да мина през полицейските постове с тази картина.
Ще бъда там след два часа.
Спокойно. Все пак говориш с мен. Споко.
Доставчик на Джам Пони. Имам доставка за 435 Бледсоу.
Виж ме. Мен ли търсиш?
- И с двете си очи. - Това е много важна доставка.
Увери се, че пратката ще отиде там, където трябва.
Ще стане така, както ми платят.
Увери се!
Ще го пазя с цената на живота си.
Хей, хей, хей! Достатъчно!
Колко пъти да ви повтарям, бе, хора? Това е място за работа.
Стига, Нормал, те просто се забавляват.
- Добре, идиоти. Обратно на работа! - Как ме нарече?
Нарекох всички ви идиоти. Идва от гръцки.
Става въпрос за "човек, измъчван от идиотизъм,
един слабоумен човек на психическа възраст,
ненадвишаваща три години. "
- За какъв се мислиш, че говориш така? - За ваш шеф. А сега-давай, давай, давай!
Искам извинение.
- Така ли? - Веднага.
Добре, вероятно прибързах като ви нарекох идиоти.
Всъщност вие сте умствено недоразвити-от гръцки.
Като "малоумен или психически недоразвит човек на възраст между осем и дванадесет,
с възможности да извършва елементарна работа под наблюдение."
А сега изчезвайте от погледа ми
или сте уволнени!
Ще бъде тук всеки момент.
Не ми ли каза, че ще бъде тук след малко преди минута?
Да, г-н Дувалиер. Така каза.
И все още моят "Рокуел" не е тук.
- Не, г-н Дувалиер. - Не се притеснявай, ще го имаш!
Трябва да хващам самолет за Сингапур довечера
и ако моят "Рокуел" не пристигне навреме и аз разочаровам моя купувач,
тогава ти си мъртъв.
Здравейте. Куриер на Джам Пони. Трябва да подпишете тук...
- Ето го. - Какво ви казах?
Това е, което чаках. Моята красавица.
Какво по дяволите е това?!
- Хей. - Хей. Мога ли да ви помогна?
- Да. Тук ли е Макс? - Да. Тя е в...
Добре си се стъкнал.
- Ти също. - Тръгваме ли?
Разбира се.
Речта ми за тоста, искаш ли да я чуеш?
- Изглеждаш ми нервен. - Не съм добър оратор.
Ти си кабелен пират за милиони хора.
Различно е. Около теб няма никой освен камерата.
Няма семейство, което да чака да се издъниш и след това да те одумва затова.
- Защо те е грижа? - Не ме е грижа.
Както и да е.
- Давай. - OK.
Бракът е акт на смелост,
който изисква от нас да бъдем смели достатъчно, за да си обещаем...
Виж, точно това не разбирам. Как може да обещаеш, че ще обичаш някого вечно?
Виж, това е обяснение за преданост, обет.
Обещай и след това виж как ще се обърнат нещата!
Ти и чичо Джонас ще си паснете много добре.
Може би сватбата трябва да се пази в тайна. По този начин, когато бракът се разпадне,
няма да изхарчиш един куп пари, само заради това старомодно публично унижение.
...че ще поверим най-съкровените си тайни.
- Когато Бенет за първи път ми каза за Марион... - Мериан.
- Какво? - Мериан. Ти каза Марион.
- Какво? - Написано е Мериан.
Ти не знаеш името на булката?!
Никога не съм я срещал.
По дяволите!
Може ли да видя пръстена?
Доста чист, безцветен, мога лесно да го пробутам за 10000.
Здравейте. Съжалявам, затворихме. Каня ви да се върнете в работно време.
Шефът ми очакваше пратка. Изпратили сте му грешната.
Това е план на фабрика за опаковане на месо, не е неговата картина.
Не знам какво да ви кажа. Записките ми показват,
че това е вашият пакет.
Провери отново!
Слушай, ако твоят шеф иска да се оплаче, нека да попълни това, разбра ли? И ми го върнете.
Ти му го кажи. Претърсете това място!
Добре ли си?
Толкова се радвам за тях.
Жалка работа. Напомня ми за лицето на Джонди по време на артилерийските тренировки.
Чудя се дали това е терор или жестока присъда. Е, добре, това си е нейният живот.
Аз, Бенет, вземам теб, Мериан, да бъдеш моя законна съпруга.
Ти си моята истинска любов, моята светлина.
Когато се страхувах, ти беше винаги до мен.
Ти беше достатъчно смела за двама ни.
- Той изглежда доста искрен. - И когато не можех да виждам,
ти беше винаги до мен, за да ме поведеш отново.
Аз, Мериан, вземам теб Бенет, за мой законен съпруг.
Ние идваме от различни светове, но нашата любов е достатъчно силна, за да построим мост.
- Тя също. - Обещавам да се грижа за теб винаги, без...
- Те изглеждат толкова... щастливи. Всички ангели в небето са свидетели на моята клетва.
Със силата, която ми е дадена от главнокомандващия на щата Вашингтон,
ви обявявам за съпруг и съпруга.
- Толкова е мило! - Можете да целунете булката.
Заповядай, мила.
Твоят чичо добре се е устроил. Откъде взема всичките тези пари?
От нещастието на другите.
Всеки хеликоптер в Северна Америка се нуждае от определен чип, за да лети.
- Моят чичо произвежда този чип. - С други думи ние сме във вражеска територия.
- Мх. - Кога ще ядем торта?
В инвалидна количка ти не можеш да си обърнеш гърба, с надеждата никой да не те разпознае.
- Младши! - Здравей, скъпи.
Здравей.
Чичо Джонас, леля Марго. Това е Макс.
- Макс...? - Гуевара.
Гуевара?
От Гринуич Гуеварас.
Не си спомням да има Гуеварас в Гринуич.
Но светът отива по дяволите, така че кой знае?
Едно нещо можеш да кажеш за Нормал, поне знаеш кой е той.
Изпечен, рязък, гневен, извън ритъм, републикански бял мъж.
Не, аз самият се боря със своята идентичност.
Горкият той.
Не, сериозно.
- Нормал е. - Гласът на дявола.
Търси теб.
Звучи разстроен. Говори! Давай!
Хербал, наглеждай Виги и не му давай повече бира.
Обаждаш се в личното ми време и дано да се обаждаш, за да се извиниш.
Иначе ще затворя.
Имам пистолет, насочен в главата ми.
Прави, каквото искаш, но ако ме молиш за съвет как да свърши всичко това,
сложи си главата във фурната или си вземи приспивателни.
Може би не се изразих ясно.
Тук има мъже с пистолети-бум, бум, които възнамеряват да ме застрелят, ако не...
ако ние не намерим тяхната пратка, която очевидно е била изчезнала. Нуждая се от помощта ти.
- Какво ще получа? - Пари. Много пари.
10 долара.
Добре, нека да са 20.
Искам извинение към всеки доставчик на Джам Пони.
- Да, да. Разбира се, разбира се. - Искам го писмено.
И не искам да чувам думите "хайде-хайде-хайде" отново.
Това е... Никога няма да чуеш друго "хайде" да излезе от устата ми, докато съм жив.
OK. Какъв е случаят с пратката?
Все още ли пишеш тези малки статийки?
- Да, всъщност. - Някакви планове да си намериш истинска работа
или смяташ да се задоволяваш от семейните пари цял живот.
- Харесвам работата си. - Но тъй като младши не иска да ме слуша,
може би ти ще използваш своя чар, за да го убедиш да направи нещо съществено в своя живот.
Младши се справя доста добре.
Ако ти живееш незаконно с него, то ти си една от тези свободомислещите също
и мислиш, че говоря на шапката си.
Не, освен ако не носите шапка на задника си.
О, ето ги Бенет и Мериан. Извинете ме.
Забавлявайте се.
- Съжалявам. Трябваше да го направя. - Няма проблем.
Следващо уиски със сода и той дори няма да си спомня, че те е виждал.
- Забеляза ли медальона на леля Марго? - Да.
Беше на майка ми.
Баща ми й го е дал в деня, в който съм се родил. Тя никога не го е сваляла.
Преди да умре тя ми каза, че иска аз да го взема, за да ми напомня за нея,
но... когато започнах да го търся в нейната кутия за бижута, беше изчезнал.
- Би трябвало да си го поискаш. - Не. Това би причинило твърде много разправии.
И с всичките тези откази, извинения, лъжи и контраобвинения,
по-лесно да го забравиш.
Големите му и алчни очи ще доведат до опозоряване на семейството му.
- Имам нужда от още едно питие. - Напий се!
Лоуган.
Дафни!
Сигурен ли си, че го донесе обратно тук след като го взе?
- Не си спомням. - Не ме карай да те удрям.
Единственото нещо, което знам със сигурност е, че не мога да бъда надежден.
В много отношения, Нормал е прав. Аз съм идиот.
Не. Той е идиотът. Нормал премести съдържанието на пакетите, след като се бихме с мечовете.
- Това е единственото обяснение. - Имаш предвид, че не съм идиот?
Нека да не говорим за това сега. Кой достави другата пратка?
Макс, кажи здравей на Данни, моя, ха... стара приятелка. Бяхме в Убил заедно.
- O-о. - Здравей
Тя е невероятен художник.
- Наистина?
Исках да ти кажа колко чудесно ти стои тази рокля.
- Благодаря. - Аз също я обожавам,
но когато видях цената получих удар.
Ще трябва да остана с моята Алегра Версаче за още едно десетилетие.
Извинете ме.
Такава е работата. Пратките се завъртат. Но аз съм извън тези работи.
Може ли да ти задам един въпрос? Защо помагаме на Нормал?
Оригиналната Синди също не го харесва, но това не означава, че иска да го види с куршум в главата.
Да, така предположих.
Спомняш ли си нещо за Анджело Биондело?
Не нищо. Защо?
Защото сградата е заключена и няма кой да ме пусне.
- Вмъкни се. - Да се вмъкна в сградата?
Да. Ако офисът на Биондело е затворен, вмъкни се вътре.
Няма да извърша престъпление, даже и за да спася живота на Нормал.
Освен това, даже и да можех, щях да се загубя.
Идвам.
- Ходила си при Били? Не си ми казвала. - Да. Трябваше ли?
- Да. - Лоуган?
Ако това е някаква утеха, аз нося различна рокля.
Трябва да се разправям с някакви бандити, които се опитват да убият шефа ми.
OK.Щастливият Били. Както ти казвах, тази рокля не можеше да се откопчее.
Ах, ти, лошо момче!
- Мога ли да ви помогна? - О, намерих ги.
Съжалявам, че те откъснах от твоята работа.
Няма проблем.
Я се погледни каква си нагласена.
Добре. Стой тук и се оглеждай!
- Какво ще правиш? - Ще се опитам да не измачкам роклята.
Пепеляшка ще трябва да се върне на сутринта.
- Хей.
- Какво си мислиш, че правиш? - Слушам Цар Лъв за последен път.
- За малко щеше да се убиеш! - Ами, зависи от гледната точка.
Това трябваше да бъде моята голяма почивка, но не става така както си го планирал.
Клиентът се уплаши. Уволниха ме.
Сега аз ще загубя къщата си, жена си, малката си дъщеря.
Имаш жена и дете и щеше да си разбиеш главата в зоната за забранено спиране?!
- Работата ми! - Това е просто работа. Забрави за това.
- А сега кажи къде е картината. - Отървах се от нея. Сега вероятно е в Дъмпсер.
Чакай!
Ти си куриер, нали?
Да.
Е, аз никога не съм бил вярващ, но ти идваш тук лично, за да ме поправиш,
благодаря ти.
Ще видя какво мога да направя, за да ти върна плановете.
Лоуган, трябва ли да се притеснявам за тоста, който ще вдигнеш?
Подробностите за твоето ергенско парти са на сигурно място.
Хей.
Закопчай ме!
Лоуган. Неговия тост!
Внимание!
Лоуган ще вдигне първия тост.
Имате 911 доставка от Джам Пони.
На горния етаж.
- Не мога да повярвам, че дойдоха за мен. - Мислеше си, че ще те оставят да умреш?
Да. Всъщност, те не ме обичат твърде много.
Мога да разбера това.
Време беше. Хайде...
Както и да е. OK. Може ли да тръгвам?
Мислеше, че можеш да ми пробуташ фалшификат, а?
Ако това е фалшификат, то тогава и аз съм жертва, OK?
Виж, оригиналът е при мен, OK?
Кълна се. Или моят партньор ме е предал, или тези тук са в играта.
Хей, аз просто съм доставчик. Намерихме пратката ви. Сега пуснете моя човек.
Защото повярвайте ми, той не е играч.
Знаеш ли какво означава думата "унищожение?"
Не е ли когато отсечеш всичките дървета долу на улицата?
Не.
О- о, не, не, не.
Сега, това е унищожение.
Не ме интересува какво ще направите, за да вземете тази картина,
но ако не е при мен в следващите 2 часа, той е следващият.
Бракът е акт на отчаяние.
Смелост. Акт на смелост.
И, изисква, наистина...
да сме достатъчно безразсъдни, за да си обещаем един на друг.
Достатъчно смели. Не безразсъдни.
Това е смелост. Смелост.
Когато Бенет за първи път ми каза, че е...
влюбен в...
красивата, чудесната жена...
Мериан.
Казах му...
че е щастливец, че е намерил някой, с когото да сподели живота си.
Пътищата им са били пресечени от съдбата,
но са станали партньори по избор.
И заедно
те тръгват на най-голямото приключение, което двама души могат да споделят.
Доста се притеснявах за това, но беше наистина добре. Благодаря.
- Хубава реч. - Благодаря, че дойде да ме спасиш.
По-добре късно от колкото никога.
- Къде беше, всъщност? - Дълга история.
- За Дафни... - За роклята...
- Открадна я, нали? - Взех я назаем. Стара приятелка?
- Да, всъщност. От кого я взе назаем? - От магазина в центъра. Сериозно ли говориш?
Бяхме сгодени. Ще я върнеш ли?
Не е твоя работа. Защо скъса с мен?
- Не е твоя работа. - Младши!
Не. Не съм запозната с думата "унищожение".
Фалшификат? И откъде Скечи го е взел?
Винаги съм се чудила защо Дафни и Лоудан си развалиха годежа.
Той е измамил човека, който е бил унищожен.
Лоуган има нужда от жена, която да се грижи на него. Жалко нещо.
Красавец е, нали?
И Дафни изглежда най сетне готова да се обвърже.
- 7Б. Щ се срещнем там. - Много ми е интересно, кой ще хване сватбения букет.
Каква е тази работа с хващането на букета?
Която го хване се предполага, че ще се омъжи за мъжа на мечтите си.
Известна степен на хетеросексуализъм.
Знаеш ли къде е човекът, който живее тук?
- Изнесе се. - Знаете ли къде отиде?
Не. Мисля, че бе ударен от камион или нещо друго голямо.
Откараха го към летището с лимузина, с три оскъдно облечени жени.
Имам нужда от твоето внимание, защото трябва в момента да съм на друго място. Какво направи с нея?
Познавам ли ви момичета?
Не знаех, че това е по сценарий. Колко ви плати за това?
- Къде е истинската картина? - Не знам за какво говорите.
Нека ти припомня. Отишъл си на търг и два пъти си прецакал своя партньор.
Скиташ из града, пръскаш пари, само защото твоят полет е бил отменен
и ето те тук в това джакузи, забавлявайки се със своите малки приятелки, очаквайки да се вдигне мъглата.
Вижте, които и да сте, всичко това е лудост.
Ето нека да направя това вместо теб, за да не си изцапаш роклята.
Хей! OK.
Къде е истинската картина?
Продадох я на корейския капитан.
Големият мъж, Ким някой си, е познавач.
- Искаше я за президентския палат. Да вървим.
Няма нищо по-странно от стая, пълна с бели момичета, с провиснали задници, чакащи своята съдба.
- Хубав медальон. - О-о, благодаря.
Лоуган трябва да говорим. Важно е.
Извинете ни.
- Сигурно ли е, че Рунион я е продал на корееца? - Това твърди той.
Хората ограбват културата и я продават на този, който даде най-високата цена.
Това, което правят крадците - това е търговия, не го приемай лично.
Е, аз си спомням, когато този "Рокуел" беше откраднат,
заедно с "Джаксън Полок" и "Нанси Кинтиш. "
"Полок" беше пренесена в Йоханесбург, а "Кинтиш" в Риад.
Нормал ще се изплаши до смърт, ако ти не побързаш.
Виждам военен транспорт на Република Корея, в залива "Елиът", тръгващ след час.
Проблем ли ще е ако оригиналната "Синди" се свърже с теб чрез твоя пейджър?
- Предполагам. Защо? - Ако успея да се справя с военния персонал,
тя може да разбере, че съм генетично подобрена машина за убиване.
Не можем да позволим на този човек да отмъкне картината.
Звънни ми, когато...
- Разбра ли къде е? - Имам нужда от прикритие. Нуждая се от услуга.
- Виждаш ли онова момиче ей там! - А-ха.
Това е бившата на Лоуган.
- Ще те прикривам. - Благодаря.
Доста плавно се движиш.
От кога те чакам?
Къде е шефът ми?
Надявам се да е нямал много неприятности.
Моят "Рокуел. " Могат да си вървят.
Чакай. Искам другия пакет.
- Този, който го бяха доставили по погрешка. - Хъ, Mакс?
Ние сме професионалисти, нали?
Благодаря, че използвахте Джам Пони.
Знам, че не сте особено привързани към мен,
но това, което направихте за мен, е особено трогателно.
- Искам да кажа от дъното на душата си, благодаря. - Нормал?
- Да, Макс? - Слизай от колата!
И остави това на път за вкъщи.
OK.
- Мисията завършена. - Къде е картината?
- Дадох я на Дувалиер. - Какво си направила?!
Какво трябваше да направя? Той щеше да убие Нормал.
Добре, но не можем да оставим този човек да избяга с "Рокуел. Това е част от американската култура.
Защо всичко трябва да се свързва с теб?
Виж, стоя тук и наблюдавам кораба на Бейзбол, тръгващ от Фейм за Киото.
Султанът на Бурней е опаковал статуята на свободата и я е взел.
- Момичета, готови ли сте? - Един ден тази депресия ще свърши...
Какво казваше?
Казах, че един ден тази депресия ще свърши и когато свърши,
ще бъде хубаво, ако нещо остане.
Нормал е чул Дувалиер да говори да я прехвърли на някакво конте в Сингапур.
Довечера, освен ако летището не е затворено.
Просто отбелязвам. Трябва да се добереш до интернационалния терминал.
Дори не съм си изяла тортата.
- Къде отиваш? - Ще се срещнем там след час. Трябва да свърша една поръчка.
Това е загуба на време, ако ме питаш. Оригиналната Синди не си търси мъж.
Какво ще кажеш да отидем да хвърлим няколко зара?
- Няма проблеми, момиче. - Добре.
Само исках да кажа довиждане. Изкарах си божествено.
О, довиждане, скъпа.
Тя е Гуевара. От Гринуич Гуевара.
Моля те кажи му, когато го видиш, винаги се радвам да помогна.
Хм. Пристигна преди час.
Видимо самоубийство.
Да. Всъщност е бил убит.
Предполагам, че докладът от аутопсията ще потвърди причината за смъртта,
било е единичен изстрел в главата.
Съжалявам.
Човече, гледай къде ходиш или ще ти счупя и двете ръце!
Извинявам се, господине, ще може ли да дойдете тук?
Трябва да хващам самолета за Сингапур след 20 минути.
- Моля, отстъпете. - Какъв е проблемът офицер?
Какво търсите?
Човече, това не е мое.
Не беше зле. Ти го обвини в убийство, което е извършил.
Докато чичо ти раздаваше напитки, ти раздаде справедливост за един убиец и спаси национално съкровище.
Може би сега показа, че не си издънка на семейството.
Можеше да бъда Месия и да ходя по водата,
а той все ще пита "Защо не можеш да летиш?"
По някаква причина той иска да види, че съм се провалил.
Срамота.
Е...
Щастлив съм, че го има. Напомня ми за това какъв не искам да ставам.
- Относно Дафни... - Относно роклята...
Първо ти.
Тя ме заряза неочаквано.
И вероятно не исках да знаеш.
Тя никога не ми каза защо. Може би затова говорих с нея, за да разбера защо.
Разбра ли?
Всъщност не. Начинът, по който си говореше с оригиналната Синди.
- Може би това е ключът. - Животът е многостранен.
Да, такъв е.
Относно роклята.
Знаех колко добре трябва да изглеждаш, за да отидеш на такова нещо.
И не исках да се притесняваш с партньорка, която не ти подхожда.
Не бих желал да се сливаш с тази тълпа.
Както и да е...
Все пак ще я върна.
Недей. Искам да я задържиш.
Лоуган Кейл, защитникът на доброто и истината, подкрепя кражбата?
Не. Ще се обадя в магазина да ми я пишат на сметката.
- Забрави! Това е пропиляване на пари. - Не, не е.
Изглеждаш прекрасно с нея. Впрочем ти беше най-красивата жена там.
И беше напълно права за леля Марго.
Ще й кажа директно за медальона. В края на краищата той е на моята майка.
- Как...? - Генетично подобрен джипчия.
Благодаря ти.
Пепеляшка е по-добре да се прибира.
Не си прави никакви планове за Великден.
Не би искала да пропуснеш това огромно заешко съревнование.
Bulgarian Subtitles: bgarmy and angelfire